Leo?
Leopoldo!
Juan José...
Leo!
Leopoldo, vem gjorde det?
Kom. Kom hit, mitt hjärta.
Var inte rädd. Jag ska skydda dig.
Kom nu.
Såja.
Kristi blod... Kristi blod, skydda mig.
Kristi blod, skydda mig.
Leopoldo!
Leo!
Gode Gud! Åh, gode Gud...
THE HOUSE AT THE END OF TIME
Dulce Alida de los Angeles.
Ni står anklagad för mordet på Juan José Hernandez-
och hans son, Leopoldo Hernández.
Ni har förklarats skyldig och döms till livstids fängelse.
30 ÅR SENARE
NOVEMBER 2011
Efter 30 år ser det precis likadant ut.
Jag såg till att städa upp. Det finns mat, el och vatten.
Du får det åtminstone bekvämare här.
Dulce, du får acceptera det. Lagen ger kvinnor i din ålder den rätten.
Nu räcker det! Sluta spring!
Du kommer att sätta i halsen.
Andas!
Rodrigo, skynda dig!
Varför har ni så bråttom?
Glöm inte att göra läxorna. Hör ni mig?
Och kom inte hem sent.
Och kom inte hem smutsiga, för sen får jag tvätta och stryka.
Jag vill inte höra grannarna säga: "Titta damen där har två lortgrisar."
Och om ni kommer hem sent, så svär jag på min mamma att ni...
Ni glömde nåt, pojkar!
Välsignelsen!
Må Herren välsigna er!
God kväll. Hur står det till?
Jag präst i församlingen. Trevligt att träffas.
- Jag ville bara hälsa er välkommen. - Tack så mycket.
Får jag komma in? Jag skulle gärna vilja prata med er.
Varför är ni här, fader?
Jag slutade tro för länge sen.
Jag kom för att sprida Guds ord i detta hus.
Låt oss gå rakt på sak.
Berätta nu. Vad är ni ute efter?
Vet ni vad det bästa är med att vara präst?
Att leva utan att röra vid en kvinna?
Att se barnen le.
För fem år sen startade vi barnhemmet Guds hand.
Att se ett barn som bara ätit sopor le -
- är som att se Herren med egna ögon.
Señora Dulce...
Jag vet alla synder som ni har begått här.
Men Gud har talat till mig, och jag vägrar tro...
...att en mor som sett sina barn le, kan ta livet av dem.
Vad är det här för ställe?
Jag frågade mig själv detsamma när jag klev in i det här huset.
Var det här det hände?
Det var här jag såg min ena son för sista gången.
Vem gjorde det?
Polisen fann er bredvid er döde make, och även er son var täckt av blod.
Era fingeravtryck fanns på kniven.
Vem gjorde det, Dulce?
Berätta nu. Ni kan lita på mig.
Det var huset.
Hur menar ni?
Jag rörde aldrig kniven.
De gjorde det. Inkräktarna.
De dödade min make och tog min son.
Polisen hittade honom aldrig, och de tror att jag dödade honom.
Hör ni! Tog ni med grejerna?
Har ni druckit vatten? Då kör vi!
Ett, två, tre!
Den är så liten!
Spring, spring!
- Señor, señor! Var är...? - Vad då, flicka lilla?
Var är...?
- Var är den där jäveln? - Vi sticker!
Sarah Sarah Sarah!
Stick härifrån! Du stinker!
Jävlas med Sarai, och du jävlas med mig.
- Är du kär i Sarai, eller? - Dvärgen är kär!
Du är för liten, dvärgen.
Vad är det? Är du svartsjuk, ditt dumhuvud?
Nu gick du över gränsen.
På honom, Rodrigo!
På honom!
- Vad gör vi nu? - Var beredd på att få stryk.
Vad sa Jag?
Vad sa jag, Leopoldo?
Sätt dig och gör läxorna nu.
Är det nåt du vill säga?
Ut med språket. Är det nåt som du vill säga, Leopoldo?
Du låter Rodrigo sova i ditt rum.
Käfta inte emot mig!
Du är äldst och ska föregå med gått exempel.
- Mamma .. - Vad är det?
Jag älskar dig så mycket.
- Mamma .. - Vad är det?
Jag är hungrig.
Jag får laga nåt i morgon.
Får jag komma in till dig när jag är klar?
- Du är en stor pojke nu, Leopoldo. - Men mamma...
Jag har sagt det så många gånger. Bara din lillebror, du och jag är här.
Och din pappa-
- Vad är det? - En måne. En magisk sten.
- Vist... - Det är det.
Vad är den till för?
När du är rädd ska du hålla hårt i den, för då kommer jag och skyddar dig.
- Är det sant? - Har jag nånsin ljugit för dig?
Kommer du att göra det? Och välsignelsen?
Välsigna mig, mamma.
Må Herren välsigna dig och göra dig till en god, stark och intelligent man.
- Och basebollspelare! - Och basebollspelare.
- Vad gör du? - Inget.
Släck den där.
Cheo bad mig att hjälpa honom med lastbilen.
Därför blev det sent. Förlåt att jag inte sa till.
Vet du vad jag inte kan förlåta?
- Vad då? - Att mina barn går och sover hungriga.
Jag tog med mat som räcker veckan ut. Du kan sova lugnt.
Jag gör så gott jag kan, Dulce.
Det är svårt för en gammal man att få jobb.
Fler ursäkter.
Förhoppningsvis ger de mig jobb.
- Det blir nog bättre. - Fler löften?
Ge mig en chans till.
Det gör jag, Juan José. Men dina barn, då?
Vi får väl se om du kan fixa elen i morgon, eller göra nånting.
Jag saknar de där dagarna, Dulce.
Och jag saknar de där dagarna som aldrig kom.
Gå härifrån, Juan José!
Leopoldo! Jag sa åt dig att göra läxorna!
Vem är det? Är det du, pappa?
Leo!
Leopoldo, sluta irritera mig!
Vem är där? Vem är det?
Vem är det? Jag ringer polisen!
Leopoldo!
Leopoldo, öppna dörren!
Extranyckeln!
Vad hände?
Berätta vad som hände!
Vem såg du? Berätta nu!
- Varför skrek du? - Det var inte jag.
Rodrigo!
- Vad hände? - Ingenting, mamma.
- Varför skrek du? - Leopoldo skrämde mig.
Berätta för oss en gång till. Vem tog sig in i huset?
Jag vet inte. Nån försökte ta sig in i mitt sovrum.
Såg ni hans ansikte?
- Kan ni minnas nån detalj? - Jag kunde inte se.
Jag var inlåst i rummet, så jag såg inget.
- Tog ni er ut från rummet? - Ja.
- Vad hände då? - Han var inte där. Han var borta.
- Tror ni att jag är galen, eller? - Bara lugn. Det är enbart standardfrågor.
- Hur länge har ni bott här? - I fem år.
I fem år under det här taket som håller på att rämna.
- Varför flyttade ni in i det här huset? - Huset hade stått övergivet länge.
Staten sålde det och jag fick det till ett bra pris.
Och nu får vi betala för det.
Det är otroligt hur folk kan sluta visa tacksamhet helt plötsligt. Inte sant?
Är det första gången nåt liknande har hänt?
Jag tror att min son såg nåt, men han vill inte berätta.
Vad hände, lillkillen? Såg du nån i huset?
Leo... Inspektören ställde en fråga.
Var inte rädd. Vi ska skydda er.
- Leopoldo? Leopoldo! - Ta det lugnt. Pressa honom inte.
Har ni problem med nån här?
Är det nån som vill åt en hus?
Nej. Vi har aldrig haft problem med nån häri stan.
Var nånstans var ni i går kväll?
- I baren på hörnet här. - En sista fråga:
Känner ni dem som bodde här innan? Vet ni nåt om dem?
Det får räcka för tillfället.
- Här är mitt visitkort. - Tack.
Mamma...
Jag såg henne. Hon pratade med mig.
Vem då? Vem såg du?
- Hon bad mig att säga nåt. - Vad då?
Bli inte rädd.
Säg det nu!
Jag får inte leka med Rodrigo.
Vad mer sa hon? Berätta nu.
Bli inte rädd.
Jag lovar att inte bli rädd. Berätta nu.
Hon bad mig att ge dig den här.
Vad står det?
Vad står det, mamma?
- Ingenting. - Mamma...
Varför får jag inte leka med Rodrigo?
Vad har hänt, gubben?
Mamma och pappa ska skydda dig. Oroa dig inte.
Och inled oss icke i frestelse utan fräls oss från det onda.
Fräls oss från det onda.
HISTORISKT ARKIV
KVINNA DÖDAR SIN FAMILJ I MYSTISKT HUS
FAMILJ FÖRSVINNER I SITT HUS
Polisen utreder familjen Eckharts märkliga försvinnande.
Lördag 15 november, 1921
José Áviiez och Soraya Rodríguez är försvunna. Grannarna är rädda.
För 30 år sen skedde nåt liknande då den engelska familjen Eckhart -
- försvann under märkliga omständigheter.
Polis!
Ut ur mitt hus!
Ut!
Vad hände?
HUSET BYGGDES AV IRAHIM ECKHART
LAGFART
God kväll.
- Välsigna oss, fader. - Må Herren välsigna och skydda er.
Vad gör ni här? Det är regnoväder på gång.
Jag vet att det inte är besöksdag, men jag vill tala med damen.
- Det tar bara ett par... - Ingen fara.
Kom när ni vill. Den där damen behöver hjälp.
- Varför då? Har det hänt nåt? - Hon är galen. Hon ser visst döda.
Ett spöke, ett förbannat spöke.
Var det han som skev det där på spegeln?
Hur såg han ut?
En gammal man med en kniv i handen.
Den där förbannade mannen hade en kniv i handen.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Ni kom hit till mitt hus för att prata om Gud...
...men ni har ingen lust att lyssna på spökhistorier.
Jag har gjort lite efterforskningar. Huset byggdes för ett sekel sen.
Irahim som byggde det här huset var en engelsk frimurare.
Han kom från Europa och var besatt av att bygga huset just på den här platsen-
- för att finna den absoluta sanningen bakom vår skapelse.
Och vad hände efter det?
En efter en försvann Irahim och hans familj oförklarligt från huset.
Efter en tid tog staten huset i besittning -
- och erbjöd det till behövande.
Men förr eller senare började de försvinna igen.
Señora Dulce...
Berätta vad som hände här.
Vill du ha kaffe?
Är du arg på mig, Juan José?
Varför frågar du?
Ingen särskild anledning.
Var barnen där nere?
Ja. Jag lät dem gå ut och leka.
Nej, de får inte vara tillsammans! Det går inte för sig!
Dulce, vad fasen är det frågan om?
- Berätta nu! - Jag har redan berättat.
Nånting är i görningen, nåt ondskefullt.
Dulce, vi har bott i det här huset i fem år och jag har aldrig sett nåt!
Leopoldo såg henne också.
Hon gav honom den här!
JUAN JOSE KOMMER ATT DÖDA DIN SON
- Vem skrev det här? - Jag trodde att du visste det.
Titta inte på mig så där. Jag har inte skrivit det!
Det spelar ingen roll. Gör som du vill.
Vad gör du?
Jag kan inte stanna här längre.
Sluta inbilla dig saker och stanna här.
Jag vill skilja mig.
Vad tänker du göra?
Vart ska du ta vägen? Har du pengar?
Vi säljer huset och jag får hälften. I dag åker jag med mina barn.
”Vad gjorde jag för fel, Dulce?
Säg vad jag gjorde för fel.
Du bara inbillar dig saker. Eller hur?
Juan José, vårt förhållande tog slut för länge sen.
Vi får se vad jag kan göra. Jag får väl börja sy igen.
Mina barn lämnar inte det här huset.
Ta dina väskor och sov under en bro, men mina barn stannar här!
Släpp mig. Släpp mig!
Tror du att du kommer att få vårdnaden? Det är bara önsketänkande!
Vet du varför? Jag är den som gett barnen mat för dagen!
Låt mig gå!
Jag ska låta dig gå.
Men om du tar mina söner, så svär jag att jag kommer att hitta dig!
Och du kommer aldrig att se dem igen! Förstår du?
Förstår du?!
Varför bad du mig att komma hit?
Jag har en present till dig.
Men det är ju inte min födelsedag.
Men du måste blunda.
- Vad är det? - En måne.
Om du blir rädd, så håll hårt i den så kommer jag och skyddar dig.
Du är sötare så där.
- Rodrigo! Kom och lek med mig! - Jag kommer!
- Vill du följa med? - Gå du först. Jag kommer sen.
Rodrigo! Vill du vara ihop med mig?
- Är vi inte redan det? Jaså? Så bra då.
Etta vem som ska slå nu! Den lille dvärgen!
Strike!
Snart blir det strikeout, din nolla! Ett, två och sen tre!
Spring! Kom igen! Ta den och kasta hit den!
Inne!
Ursäkta mig, vet ni vilket som är sierskans hus?
Det här är Victoria.
- Hon ville träffa er. - Trevligt att träffas. Jag heter Dulce.
- Så hon kan inte se mig? - Min syster borde ha dött för länge sen.
Men tack vare Guds verk, fastnade hon mellan två världar.
Nu kan hennes ögon inte längre se nåt materiellt...
...men de kan se bortom tiden.
Victoria vet att ni behöver oss, Dulce.
Berätta för oss nu.
Vad fick er att komma hit?
Señora Dulce, ge mig lappen.
Lyssna på mig noga nu.
Det är väldigt viktigt att ni sluter ögonen.
Vad ni än hör, så öppna dem inte. Förstått?
- Varför då? - Ibland är våra ögon vår värsta fiende.
- Varför säger ni det? - De tillåter oss inte att se bortom.
Victoria ska kontakta de döda och mig, och ni måste hjälpa oss.
- Vad ska jag göra? - Tro bara på det som ni hör.
Om ni öppnar ögonen, så försvinner de döda.
Nu så...
Det är så kallt.
Var tyst och öppna inte ögonen.
- Vad var det? - Öppna inte ögonen. Lyssna bara.
Öppna inte ögonen.
Lugn...
Pappa, vad gör du?
- Vem är det där? - Det är Victoria. Hon har fått kontakt.
Jag är inte din pappa.
Pappa, säg inte så.
Jag sa ju det. Du är inte min son.
- Pappa, förlåt mig. - Tyst!
Jag sa ju det! Kalla mig inte pappa!
Min ende son var Rodrigo José Hernández!
Och du...
Pappa, förlåt mig.
Döda mig inte... Döda mig inte!
Ut ur mitt hus!
Ut! Ut ur mitt hus!
Lugna ner er och andas.
Ni ville bara skrämma mig!
Träffa den!
Kom igen nu, Leopoldo!
Skärp till dig nu! Kom igen!
Kom igen, Chuo! Kasta hit den!
Bränd!
Bra gjort, Sarai!
Rodrigo! Rodrigo! Upp med dig!
Killar, spring och hämta hjälp!
Hjälp! Gå och hämta hjälp!
Stå inte bara där, hjälp mig! Han är ju din bror!
Det finns en tid för allt -
- och en tid för allt under solen.
I dag, den 11 november...
...är en tid för att födas och en för att dö.
En tid för att döda och en för att hela.
En tid för att rasera och en för att bygga upp.
En tid för att gråta och en för att skratta.
En tid för att omfamnas och en för att fjärmas.
En tid för att vara tyst och en för att tala.
En tid för att älska och en för att hata.
En tid för krig och en för fred.
Mario...
Nu är du min ende bror.
Lämna mig inte ensam.
Aldrig. Det svär jag vid Gud. Aldrig.
11 NOVEMBER, 2011
Det är inte nödvändigt, Dulce. Gör det inte.
30 år, fader.
För 30 år sen begravde jag en av mina söner.
I 30 år har jag suttit inlåst och fått stå ut med slag...
...förolämpningar...
...och förödmjukelse.
Och jag överlevde.
Jag överlevde med förhoppningen om att finna min andra son i livet.
Men det finns inget längre att söka.
Inget att funna.
Varför?
Varför hände allt det här?
Vissa säger att Herrens vägar äro outgrundliga.
Skitsnack.
- Fader, i dag är det inte besöksdag. - Det stämmer.
Den andre polisen släppte in mig.
I går var inte besöksdag, men jag släppte in er ändå. Regler är regler.
Damen mår dåligt och det kan hända henne nåt.
Tyvärr är det inte jag som bestämmer.
Jag tror inte att jag kan försenas med Gud, fader.
Idag är den 11:e. Det är bara ett datum.
11 november 2011, elva sekunder och elva minuter över elva.
Bara en dag, bara en annan dag.
Varför?
För att en mor är som Gud inför sina barns ögon.
Därför.
"Snart lämnar jag denna värld" -
- "men mitt hjärta kommer aldrig att glömma lyckan du gav mig."
"Ge vår son mitt namn, men ge honom din makes efternamn.""
"Juan José är en god man?"
"Lämna honom inte. Han är den goda fadern som jag aldrig kan bli."
"Läs detta och tänk på att jag drömmer om dig, när och fjärran i universum."
"I ditt hjärtas paradis."
Pappa!
Vem är där?
Vem är det?
Vem är där? Jag ringer polisen!
Leopoldo!
- Var inte rädd. - Leopoldo, öppna dörren!
Öppna dörren!
Extranyckeln!
Leopoldo, titta på mig.
Etta på mitt ansikte och lyssna noga på min röst.
Det är jag, Leo. Din mamma.
Vad är det? Du skrämde mig.
Du har bytt kläder, men du stinker fortfarande som en gris.
Slog mamma dig?
Rodrigo, min lillebror...
En dag som i dag gav jag dig månen-
- och sa att om du var rädd så skulle jag skydda dig. Minns du inte det?
Du är gammal.
Så många år har gått, lille Leo, så många år.
Lyssna på mig noga nu. Jag vill att du gör en sak åt mig.
Mamma, vad är det?
Du får inte leka med Rodrigo.
Vad som än händer får du inte leka med din bror under tre dagar.
Gör det för mig. Jag är här för att skydda dig och din bror.
Här, ge den härtill din mamma och säg inte att jag gav dig den.
Du får inte läsa den, Leopoldo.
Din bror får inte heller veta. Lovar du mig?
Lovar du?
Det är vår hemlighet, eller hur?
Vad kommer jag att bli när jag blir stor?
Den bästa basebollspelaren nånsin.
Mamma, när kommer du tillbaka?
Vad hände?
Säg nu! Vad hände?
Vad är det? En glaskula?
En måne. Håll hårt i den när du är rädd, så ska jag skydda dig.
Får jag den?
Ja, men kom fram nu så att mamma kan se dig.
Leo?
- Vad hände? - Ingenting, mamma.
- Varför skrek du? - Leopoldo skrämde mig.
Vem är du?
Van ska du?
Pappa, jag såg Rodrigo i mitt sovrum.
Han lever.
Nej, Pappa! Vad gör du?
Jag är inte din pappa.
- Nej, pappa, säg inte så! - Jag har redan sagt det.
Du är inte min son!
- Pappa, förlåt mig. - Tyst!
Kalla mig inte pappa igen.
Min ende son var Rodrigo José Hernández.
Och du...
Pappa, förlåt mig. Döda mig inte, döda mig inte...
Juan José...
Leopoldo.
Han hette Leopoldo.
Kom så pratar vi.
Efter så lång tid.
- Och han var inte min son. - Jo, han är din son.
Kom så pratar vi. Kom nu.
- Han är inte min son. Han är inte min son! - Jo, han är visst din son.
Han är din son. Det räcker nu. Lägg ner den där.
Rör mig inte.
Vad vill du egentligen?
Sluta. Pappa! Sluta!
Kristi blod, skydda mig, Kristi blod, skydda mig.
Sluta nu! Nej!
Sluta nu!
Säg mig, vem är du?
Titta på mitt ansikte, Dulce, och lyssna noga på min röst.
Det är jag, din son Leopoldo.
Sluta, pappa!
Jag kommer från år 2071.
Jag har väntat hela livet på att huset ska ta mig till dig.
Hur då? Hur är det möjligt?
Ingen vetenskap eller religion har kunnat avslöja sanningen.
Att vi bara är marionetter i det här huset där tiden tar slut.
Vad hände den dagen? Vad hände med dig?
Du räddade mig när Juan José skulle döda mig.
Du hann precis i tid.
Jag förstår inte. Jag hann inte alls.
Idag är den 11 november. I dag kommer huset att ta dig till 1981.
Nej! Varför ger du den till mig?
Vill du att jag dödar Juan José?
Du har redan gjort det en gång. Det var det enda sättet att rädda mig.
- Nej! - Tiden är knapp.
Säg hur jag ska ta mig tillbaka. Jag kan rädda Rodrigo med.
Huset kan inte tyglas.
Det tar oss till den tid som det önskar.
Jag saknar dig så mycket. Jag är så rädd.
Så oerhört rädd.
Lyssna på mig, mamma.
Familjerna och frimurarna som bodde häri huset dök upp i framtiden.
De lever i en tid där de inte hör hemma.
- Det räcker, Leopoldo. - Lyssna på mig.
Ta kniven. Den kommer att bli en del av dig och din tid.
När jag var 12 kom de första symtomen på sjukdomen som dödade min riktige far.
På 80-talet fanns inget botemedel som kunde rädda mig. Idag ska du rädda mig.
I dag ska du skydda mig. Idag ska du ta mig till året...
Vem är du?
Etta på mitt ansikte och lyssna noga på min röst.
Nej.
Nej...
Jag har inte mycket tid kvar. Jag måste gå.
Nej!
Ta väl hand om din mamma. Ta väl hand om mig.
Och uppför dig väl.
Alltid.
Leopoldo!
Mamma, gå inte!
Gå härifrån, Leopoldo!
Gå till din andra mamma. Jag kan inte skydda dig mer.
Leo!
Leopoldo, vem gjorde det?
Kom. Kom hit, mitt hjärta!
Var inte rädd. Jag ska skydda dig.
Vad 12 kom de första symtomen på sjukdomen som dödade min riktiga far.
På 80-talet fanns inget botemedel som kunde rädda mig.
I dag ska du rädda mig. I dag ska du skydda mig.
Kristi blod, skydda mig.
Gode Gud! Åh, gode Gud...
Jag orsakade allt det här. Tycker ni att jag gjorde rätt?
Tror ni att Gud kan förlåta mig?
Följ med mig.
Var varsam. Han är fortfarande väldigt skör.
Lugn, Leo, bara lugn.
Trots allt har Gud inte glömt det här huset, fader.
Men jag kan inte längre ta hand om min son.
Tiden... Tiden rinner i väg från mig.
Hur kan en gammal kvinna ta hand om sin son när hon sitter inlåst här?
Hallå där, fader! Hallå där!
- Är det nåt fel? - Vem är pojken?
Han är fångens son. Han har rest i tiden och vi fann honom häri huset.
Han är en av barnhemsbarnen. Ar det nåt problem?
Får vi gå nu?
Ni kan gå.
Symtomen syns ännu inte, men Leopoldo är sjuk.
Han har ärvt en hjärtsjukdom.
För 30 år sen kunde de inte bota honom, men nu kan de det.
Hjälp mig att ta honom till ett ställe -
- där de kan adoptera honom och hjälpa honom.
Jag vet det perfekta stället.
Jag saknar Rodrigo. Kommer vi att se honom igen?
Javisst, Leo. Kanske i livet, men säkerligen i döden.
Precis då domedagen inträffar, dagen då tiden tar slut.
Visa honom den vackra vänd som finns utanför det här huset.
Få honom att skratta igen.
Be min son att vänta på mig. Jag har inte mycket tid kvar här.
Amen.
Till Diony och Mamalida, de bästa mammorna i världen